LENFILM
subtitrare realizatã de Das
AVENTURILE LUI SHERLOCK HOLMES ŞI ALE DOCTORULUI WATSON
ARTHUR CONAN DOYLE
CÎINELE DIN BASKERVILLE
Partea a doua
cu
Sherlock Holmes - Vasili Livanov
doctorul Watson - Vitali Solomin
doamna Hudson - Rina Zelenaia
şi cu...
Irina Kupcenko, Nikita Mihalkov,
Alla Demidova, Svetlana Krucikova
Aleksandr Adabaşian, Borislav Brondukov
Serghei Martinson, Evgheni Steblov
Oleg Iankovski
P. Leomar, O. Palmov şi alţii
- Watson,ce-i asta ? A fost urletul unui cîine ?
- Oamenii de aici spun că ar putea fi ţipătul vreunei păsări ciudate.
- Dar a sunat ca urletul unui cîine.
- Aşa se aude uneori în mlaştină.
- Nu mă trata ca pe un copil,te rog.
Spune-mi adevărul. A fost urletul unui cîine,nu-i aşa Watson?
- Oamenii de prin partea locului spun că ar fi urletul cîinelui din Baskerville.
- Totul se potriveşte acum.Cînd unchiul meu a murit lîngă el erau urmele unui cîine.
- Ne întoarcem ? - Da.
- Ce-i asta ?
- Seldon.
- Mai e cineva acolo. - Unde ?
Şi ţie ţi-e, Watson ?
Micul dejun,domnule.
De ce întotdeauna vorbeşti aşa de tare, Barrymore ? De ce vorbeşti aşa de tare ?
Nu sîntem surzi. O,Doamne !
- Am fost foarte suprins cînd am aflat că l-aţi urmărit pe Selden.
Nu am vrut să-i mai pun şi eu alţi oameni pe urme.
Bietul de el are şi aşa destui cu care să se lupte.
- Dar ce ai tu de-a face cu toate astea ? Spune-mi,ce ai tu de-a face cu el ?
Ne-ai spus de el sau mai degrabă soţia dumitale ne-a spus,
numai atunci cînd v-am silit.
Cred că eşti de acord că e totuşi un ucigaş.
Sînt case singuratice împrăştiate peste tot în aceste ţinuturi mlăştinoase.
Gîndeşte-te cum se simt domnul Stapleton şi sora lui ?
Dacă s-ar întîmpla ceva cu ei nu e nimeni care ar putea să-i ajute.
- Vă dau cuvîntul meu că Selden nu mai e un pericol pentru nimeni.
Va pleca spre America de Sud. Aşteaptă doar vasul.
Poliţiştii au renunţat să-l mai caute pe aici. Dar dacă înştiinţaţi poliţia...
- Foarte bine,dar dacă mai atacă pe cineva înainte de a pleca ?
- Dar... - Stă liniştit în mlaştină.
- Cum de nu îi e frică de cîinele din mlaştină ? Numai...
- Ba îi e foarte frică.
- Ascultă aici,Barrymore,prietene. Nu vreau să te supăr.
După cele ce-am auzit nu mă lasă inima
să-l predau în mîinile poliţiei.
Poţi să stai liniştit în legătură cu asta.
- Domnul să vă binecuvînteze,domnule.
- Sînteţi atît de bun,sir Henry. - Nu,nu din nou.
- Sînteţi atît de bun cu noi. Poate că trebuia să vă fi spus mai de mult.
De ce nu ai spus nimic poliţiei ?
- E bine să fim cu băgare de seamă fiind vorba de o femeie.
Şi cînd e vorba de oameni de vază...
Din asta nu poate ieşi nimic bun. Asta nu o să-l ajute deloc pe bietul nostru stăpîn,
şi unchi al dumitale, bunul sir Charles.
În fiecare zi fac curăţenie în biroul lui sir Charles
şi chiar la o zi după ce a murit, am şters de praf masa,statueta de marmură...
...şi căminul... - Ai găsit ceva în biroul lui ?
- Să nu credeţi că am scotocit prin hîrtiile lui sir Charles,domnule.
Nu fac aşa ceva. Nu am obiceiul
...să umblu prin hîrtiile oamenilor,domnilor. - Ai găsit ceva ?
- Ştiu de ce se afla în faţa porţii la aceea oră tîrzie.
- De ce ? - Ca să se întîlnească cu o femeie.
- De unde ştii asta ? - Am găsit cenuşa unei scrisori arse
după grilajul căminului.
Am dat peste ea din întîmplare,domnule.Eu... Să nu credeţi că eu....
- Despre ce era vorba ?
- Era numai o fîşie,domnule.Am reuşit să citesc numai cîteva cuvinte de la sfîrşitul scrisorii.
"Vă rog aşa cum numai o femeie o poate face
să fiţi la poartă la ora zece seara".
- Ai luat fîşia ? - Nu,domnule,s-a fărîmat toată în mîinile mele.
- Şi altceva ? - Era semnată.
- Era semnată ?! - Da,era semnată.
Două litere,domnule,"L.L."
- Soarele a răsărit şi nu trebuie să ne mai temem de nimic.
- Spune-mi,te rog,probabil îi cunoşti pe toţi cei din partea locului.
Sau cel puţin pe toţi adulţii din vecinătate. - Da,aşa e.
- Atunci,poţi să-mi spui, un nume de femeie
care să aibă iniţialele L.L ?
- Nu e nici o femeie cu aceste iniţiale.
Dar stai puţin !
E Laura Lyons.
- Cine e ? - Fiica lui Frankland.
- Aha,a lui Frankland.
Îţi mulţumesc că mi-ai reamintit.
- Ce zi minunată.
- Bună dimineaţa,dragă Watson.
- Te duci la poştă ? - Da...poate altă dată.
Nu te-am mai văzut de mult. Ce veşti mai ai ?
- Nici eu nu te-am mai văzut de mult. Unde ai fost ?
- Am avut mult de muncă.
Primăvara oamenii se îmbolnăvesc mai des. Am multe cercetări de făcut în movilă.
Şi în afară de asta de vreme ce sînteţi aici cred că Baskerville e în siguranţă.
E departe. - Urcă,te duc eu.
- Mulţumesc. Snoopy.
- Ce se mai aude cu procesul ? - Care proces ?
- Aţi spus că cineva vrea să vă dea în judecată
...pentru profanare de morminte. - Frankland.Un bătrîn nebun.
A cheltuit o avere cu procesele.
Sper că nu i-a mai rămas multă energie şi pentru mine. Locuieşte aproape de mlaştină.
- Stă singur ? - Da,singur.
- Nu are copii ? - Are o fată,Laura.
- Laura Frankland? - Exact.
S-a măritat cu un pictor pe nume Lyons.
Lyons a venit aici să picteze.
S-a dovedit o secătură şi a părăsit-o iar Laura a început s-o ducă rău.
- Din ce trăieşte ?
Frankland nu-i poate trimite bani pentru că afacerile lui sînt grozav de încurcate.
În tot cazul, orice ar fi făcut
nu poţi s-o laşi în ghearele cumplitei mizerii.
Unii de pe aici,Stapleton, eu,sir Charles,au ajutat-o.
I-am dat o şansă să-şi cîştige existenţa.
Voiam să-i găsim un post de dactilografă.
Snoopy,stai ! Snoopy!
Stai, Snoopy,stai !
Iertaţi-mă,doctore, trebuie să mă duc după Snoopy.
- Aveţi grijă la mlaştină !
- Nu e prima dată cînd intru în mlaştină !
Stai,Snoopy,stai !
- Ce s-a întîmplat ?
- Eu l-am încuiat,domnule.
- Atunci deschide-l, Barrymore.
Ia spune, Barrymore...
...de mult vroiam să te întreb ceva.
Puşcăriaşul, ruda aceea a dumitale,
a văzut acel cîine blestemat
sau tot ce se spune despre el sînt numai poveşti ?
- Nu l-a văzut. I-a auzit doar urletul.
- Şi ?
- E foarte înfricoşător.
Speră să plece de aici cît mai curînd posibil.
- Cărui fapt datorez atîta atenţie,domnule ?
- Bună ziua. Sînt doctorul Watson.
Eram în trecere. M-am gîndit să mai las caii să se odihnească.
- Frankland.
Se spune că locuiţi la castelul Baskerville.
Fiind un detectiv londonez
poate că v-ar interesa să auziţi o poveste interesantă.
Haideţi înăuntru la un pahar de vin.
- Mulţumesc. Cred că aveam nevoie de aşa ceva.
- Se poate, se poate.
Nu mă puteţi duce de nas. Cunosc toate metodele folosite de detectivi.
E o zi mare pentru mine,domnule.
O zi însemnată în viaţa mea.
Am cîştigat două procese.
I-am învăţat eu minte pe cei de prin partea locului
că legea e lege şi că se află pe aici un om
care nu se teme să o folosească.
- Şi cum de aţi izbutit una ca asta ?
- Uitaţi-vă,vă rog, în acest registru.
Poftiţi.
Merită să fie citit.
Sînt mîndru să spun că n-am avut nici un interes în afacerea asta.
Am acţionat în totul cu simţul datoriei de cetăţean.
Deşi casa mea nu e în sat.
Nu sînt singur,domnule.
- Şi fiica dvs locuieşte aici ?
- Grosolană muncă aveţi,domnule Copoi.
Dacă o vreţi pe stricata aceea, trebuia să vă gîndiţi la ceva mai inteligent.
- Nu am vrut să vă jignesc,domnule Frankland.
- Oare ? Fiecare bărbat care vine aici
începe s-o caute pe fiica mea de cînd intră pe uşă.
Sînt un bătrîn singuratic.
Ea locuieşte la Coombe Tracey.
- Poftiţi. - Mulţumesc.
- Am plăcerea de a o vedea pe doamna Laura Lyons ?
- Cu ce vă pot ajuta ?
- Sînt doctorul Watson din Londra.
Am avut plăcerea să-l cunosc pe tatăl dumneavoastră.
- Nu am de-a face cu tatăl meu.
Nu-i datorez nimic, iar prietenii lui nu sînt şi ai mei.
- Nu,nu sînt prietenul domnului Frankland.
Mai degrabă e invers.
- Cu ce vă pot fi de folos ?
- Mulţumesc.
Spuneţi-mi,vă rog,l-aţi cunoscut pe sir Charles Baskerville ?
- Îi datorez foarte mult generozităţii lui. - Aţi purtat corespondenţă cu el ?
- Ce urmăriţi cu aceste întrebări ?
- Reprezint interesele nepotului lui sir Charles.
- Înţeleg.
I-am scris o dată sau de două ori
ca să-i mulţumesc pentru delicateţea şi generozitatea sa.
- V-aţi întîlnit vreodată cu sir Charles ?
- Da,odată sau de două ori, cînd a venit la Coombe Tracey.
- Ciudat. Foarte ciudat.
L-aţi văzut şi i-aţi scris atît de rar,
totuşi el a cunoscut atît de bine situaţia dvs încît v-a venit în ajutor.
- Mai mulţi domni ştiau de trista mea poveste şi m-au ajutat.
Domnul Mortimer,de exemplu...
sau domnul Stapleton,un vecin şi prieten intim al lui sir Charles.
A fost foarte binevoitor cu mine.
De la el a aflat sir Charles despre necazurile mele.
- I-aţi scris vreodată lui sir Charles cerîndu-i o întîlnire ?
- Într-adevăr,domnule,întrebarea dvs este foarte neobişnuită.
- Îmi pare rău,doamnă, dar trebuie să stărui asupra ei.
- Atunci răspunsul meu e nu.
- Nici chiar în ziua morţii lui sir Charles ?
Sînt sigur că vă înşeală memoria.
Aş putea chiar să vă citez din scrisoarea dvs.
"Vă rog,ca pe un domn ce sînteţi,
ardeţi această scrisoare, şi veniţi la poartă la ora zece."
- Nu mai există oare domni ?!
- De ce tocmai la o oră atît de tîrzie ?
- Pentru că tocmai aflasem că sir Charles urma să plece la Londra pentru cîteva luni.
- Ce s-a întîmplat cînd aţi ajuns acolo ?
- Nu m-am mai dus. - Doamnă Lyons...
- Nu m-am mai dus. - De ce nu v-aţi mai dus ?
- E ceva personal. Nu vă pot spune.
- De ce aţi stăruit atît de mult ca sir Charles să ardă scrisoarea ?
- Dacă aţi citit scrisoarea atunci ştiţi de ce.
- Scrisoarea a fost arsă.
Sir Charles a făcut ceea ce l-aţi rugat să facă.
Am citit numai post-scriptumul.
Aţi stabilit o întîlnire cu sir Charles în locul şi la ora
la care el şi-a găsit moartea.
- Bine. Am să vă spun.
Viaţa mi-a fost chinuită fără încetare de acest soţ pe care-l detest.
Legea e de partea lui.
Şi în fiecare zi mă confrunt cu posibilitatea de a fi silită să trăiesc alături de el.
Atunci cînd i-am trimis aceea scrisoare lui sir Charles, aflasem
că exista o posibilitate de a-mi redobîndi libertatea dacă aş face faţă unor cheltuieli.
Pentru mine aceasta era totul... linişte,fericire,respect de sine.
Totul.
Ştiam de generozitatea lui sir Charles, şi m-am gîndit că mă va ajuta.
- Atunci de ce nu v-aţi mai dus ?
- Pentru că între timp am primit ajutor din altă parte.
- Ce mai e cu faimoasa dumitale rudă,Barrymore ?
Se mai ascunde prin mlaştină ?
- Nu ştiu,domnule. Spre că Dumnezeu l-a ajutat să plece.
Nu mai ştiu nimic de el
de cînd i-am dus ultima oară de mîncare,
acum trei zile.
- Mulţumesc. L-ai văzut atunci ?
- Nu,domnule,dar hrana a fost luată. Am verificat.
- Mîncarea nu mai era deci e sigur că a fost acolo.
- Aşa cred şi eu,domnule, dacă nu cumva o fi luat-o altul.
- Mai e vreun alt om pe acolo ?
- Da,domnule,mai e un alt om care se ascunde prin locurile astea mlăştinoase.
- L-ai văzut ? - Nu,domnule.
- Atunci de unde ştii de el ?
- Selden l-a văzut de două ori.La început a crezut că e de la poliţie,dar curînd...
- Unde e sir Henry? - S-a dus la o plimbare prin mlaştină.
- Unde s-a dus ?! - S-a dus în mlaştină.
- Ia ascultă,Watson!
Watson ! Ai de gînd să te ţii după mine tot timpul ?
- Depinde unde vă duceţi. Dacă vă duceţi în mlaştină,atunci da.
- De ce te ţii după mine tot timpul ? - Ştiţi ce instrucţiuni am primit.
- Ce instrucţiuni ? Vrei să spui că nu pot să fac curte unei doamne ?
Chiar acum fratele ei m-a făcut cu ou şi cu oţet.
La urma urmei,nu cred că sînt mai rău decît alţii. - Nu,nu sînteţi.
- M-am săturat. - Aveţi dreptul...
- Doctore Watson !
Bună ziua. - Bună ziua.
- Bună ziua,doctore Watson.Chiar trebuie să vă lăsaţi caii să se odihnească.
Sînteţi detectiv particular şi aş dori să stau de vorbă cu dvs.
Am nişte informaţii interesante pentru dvs.
- Fără îndoială vreun caz de braconaj ?
- Ha, ha,ce copil ! Ceva cu mult mai important !
Ce părere aveţi despre puşcăriaşul din mlaştini ?
L-am văzut cu proprii mei ochi pe cel care îi duce mîncarea.
- Un om cu barbă.
- O să vă miraţi cînd o să vă spun că un copil îi duce hrana.
Trece pe aceeaşi cărare, la aceeaşi oră.
La cine s-ar putea duce oare, dacă nu la puşcăriaş ?
- Ar putea fi fiul unui păstor care îi duce de mîncare tatălui său.
- Într-adevăr,domnule ! O să vedeţi cu proprii dvs ochi.
Poftiţi,vă rog.
Uitaţi-vă.
Repede,doctore Watson,repede, pînă nu trece peste culme !
Ei,bine ! Am avut dreptate ?
- Da,e un băiat.
- Numai că poliţia n-are să afle nimic de la mine,
şi vă oblig şi pe dvs,doctore Watson, să nu suflaţi o vorbă.
Nici măcar un cuvînt ! Aţi înţeles ?
- Watson... Ia loc.
- Mulţumesc.
- Ştii,Watson,cu cît plec mai repede de aici cu atît mai bine.
Deşi trebuie să mai stau trei luni.
- De ce trei luni ?
- Asta e condiţia fratelui ei.
Apropo,a trecut pe aici. Ca să-şi ceară iertare.
O iubesc, Watson.
Nu plec nicăieri fără ea.
E făcută pentru mine.
Înţelegi ?
A ţinut morţiş să-mi spună...
...că aici e un loc primejdios pentru mine.
- De ce Dumnezeu îi trebuie trei luni ?
- Dracu' ştie.
Snoopy a dispărut.
A intrat în mlaştină şi nu s-a mai întors.
- Te rog,fii atent cu revolverul, dragul meu prieten.
Watson,nu numai că nu mi-am închipuit că ai descoperit
refugiul meu ocazional dar chiar că nu mă aşteptam să te găsesc înăuntru.
Şi asta pînă ce n-am ajuns la vreo douăzeci de paşi de peşteră.
- Urma paşilor mei,bănuiesc.
- Dacă vrei într-adevăr să mă duci cu preşul
trebuie să-ţi schimbi debitul de la care îţi cumperi ţigările.
Watson... aici e mucul de la ţigara ta.
Marca Bradley, Oxford Street.
De vreme ce am fost atît imprudent încît am stat în faţa lunei care răsărea
am ştiut că ai să mă găseşti.
- Aşadar pe tine te-am văzut în noaptea aceea ? - Şi cum de m-ai găsit, Watson ?
- Băiatul a fost văzut şi lucrul acesta mi-a arătat încotro să mă îndrept.
- Bătrînul domn cu telescopul. - Exact.
- Aşadar ai fost la Coombe Tracey,Watson ?
- Da.
- Te-ai dus s-o vizitezi pe doamna Laura Lyons ? - Întocmai.
- Mă bucur că cercetările noastre au mers în paralel.
- Am crezut că eşti în Baker Street lucrînd la cazul acela.
- Asta am şi vrut să crezi.
- Dar de ce mie nu mi-ai spus nimic ?
- Vezi, Watson...
Dacă ai fi ştiut că sînt aici asta ar fi putut dăuna cazului.
L-am adus cu mine pe Cartwright...
...îţi aduci aminte de băiatul acela de la biroul "Express".
- Da. - El a avut grijă de puţinele mele nevoi.
Ştii că nu am nevoie de multe, o bucată de pîine
şi un guler curat. Ce altceva ar mai putea dori un om ?
Cartwright a mai adăugat la asta şi o pereche de ochi foarte ageri.
Împreună cu două picioare iuţi.
- Aşadar rapoartele mele s-au pierdut !
- Nu,dragul meu prieten. Iată rapoartele tale.
Trebuie să te felicit pentru zelul şi talentul literar
de care ai dat dovadă într-un caz dificil ca acesta.
Pentru că acesta,Watson, este un caz neobişnuit de complicat.
Poate ştii că există o legătură strînsă
între doamna Laura Lyons şi Stapleton ?
- N-am ştiut nimic.
- Se întîlnesc,îşi scriu, e o înţelegere desăvîrşită între ei.
Acest lucru ne dă o armă foarte puternică.
Dacă aş putea-o folosi ca să-i îndepărtez soţia lui Stapleton.
- Care soţie ?
- Doamna care trece aici drept sora lui Stapleton e în realitate soţia lui.
- Eşti sigur ? - Da.
- Cum i-ar fi putut el îngădui lui sir Henry să se îndrăgostească de ea ?
- Că sir Henry s-a îndrăgostit de ea asta nu-i poate strica decît tot lui sir Henry.
Iar dragostea,Watson...
- Dar de ce această minciună elaborată ? - Cum de ce ?
- Pentru că el a prevăzut că ea îi va fi de mai mare folos
în situaţia ei de femeie liberă.
- De unde ştii că femeia este soţia lui ?
- Într-o clipă de uitare, Stapleton ţi-a povestit
o parte din biografia lui, care e adevărată.
Nimic nu-i mai uşor în Anglia decît să afli trecutul unui profesor.
O mică investigaţie şi am aflat
că o şcoală din Yorkshire
a avut încurcături grave în nişte împrejurări îngrozitoare
iar omul căruia îi aparţinea această şcoală, purta alt nume pe atunci,a dispărut.
Cînd am aflat că Stapleton s-a devotat studiului entomologiei,
identificarea a fost desăvîrşită.
O singură primejdie ne mai poate ameninţa. Aceea că s-ar putea ca el să lovească primul.
Mă bucur că te văd, dragul meu prieten,
deşi aş fi dorit să nu fi plecat de lîngă sir Henry.
Da,da.
- Ia,taci ! Ce-a fost asta ?
De unde se aude,Watson ? - Cred că de acolo.
- Nu,de acolo ! Cîinele !
Ce prost am fost că n-am pus mîna pe el.
Şi dumneata,Watson,vezi ce s-a întîmplat pentru că ţi-ai părăsit postul !
La dracu',Watson, acum trebuie să dovedim legătura
dintre moartea celor doi Baskerville şi fiară.
- N-am să mi-o iert niciodată.
- Trebuie să dovedim că sir Henry nu a murit căzînd de pe stînci.
- Doctore Watson ?!
Ce e cu sir Henry?
- Nu e sir Henry.
- Cine-i atunci ? - E Selden,ucigaşul.
- Unde-i sir Henry? - De ce sir Henry în mod deosebit ?
- L-am aşteptat să vină la noi în seara aceasta.
Cînd am auzit strigăte prin mlaştină am început să-mi fac griji pentru viaţa lui.
Aţi mai auzit şi altceva decît un strigăt ?
- Nu.Dumneavoastră aţi auzit ? - Nu.N-am mai auzit.
- De ce întrebaţi atunci ?
- Doctore Watson,încă nu credeţi în existenţa cîinelui ?
Dvs credeţi,domnule Holmes ?
Bună seara. - Bună seara.
- Sînt Stapleton.
Vă aşteptam.
Sper că vizita dumneavoastră va face puţină lumină în aceste întîmplări misterioase.
- Un anchetator are nevoie de fapte, nu de legende sau de zvonuri.
Voi duce cu mine mîine la Londra o amintire neplăcută.
- A,vă întoarceţi mîine ? - Da.Din păcate.
- Dragă domnule Holmes, bună seara.
Domnule Holmes,mă bucur că sînteţi aici ! Bună seara, Watson.
Domnule Holmes,în timpul acestor două săptămîni petrecute la castel,
...teama m-a făcut să beau mai mult decît am făcut-o în toată viaţa mea.
Watson şi cu mine parcă stăm aici pe un butoi cu pulbere.
- Este un caz dificil şi complicat. Dar cred că în curînd vom lămuri totul.
- Am încredere în dumneata,domnule Holmes.
Doriţi să beţi ceva ? - Da,cu plăcere.
- Dumneata,doctore,bei ceva ?
Nici măcar un pahar ? - Nici un strop.
- Cum doreşti.
Nu e o superstiţie fără temei,domnule Holmes.
Am crezut că e o superstiţie, dar nu e aşa.
Eu şi Watson l-am auzit. Era un urlet îngrozitor.
Dacă prindeţi fiara şi o legaţi în lanţ
sau îi puneţi botniţă,
voi fi gata să jur că sînteţi cel mai mai detectiv din toate timpurile.
- Pentru mine a fost important să fiţi sigur că vorba de un cîine.
- E un cîine.Acum ştiu sigur ! Domnule Holmes,e un cîine !
Chiar dacă nu e un cîine, e ceva înspăimîntător.
- Watson,dă-ţi haina jos şi ia loc. - Bun vin.
Şi extraordinară colecţie de portrete. - Domnule Holmes...
- Strămoşii dumitale erau arătoşi,sir Henry.
- Nu mă pricep deloc la pictură. Să-i lăsăm acum.
Vroiam să vă vorbesc,domnule Holmes...
Domnule Holmes...pot să plec ?
E înfricoşător aici. Pe cuvîntul meu.
Bine,bine, lăsaţi.
- Acesta e un Kneller.
Iar acesta trebuie să fie
un Reynolds.
Nu arătaţi prea bine,sir Henry. Ar trebui să petreceţi mai mult timp în aer liber.
- Să ies la plimbare ?! Aici ?!
Watson nu mă lasă să merg nicăieri. Mă urmăreşte peste tot.
Apropo,domnule Holmes,haideţi să mergem în vizită la nişte prieteni diseară.
Locuiesc aproape. Nu-i cunoaşteţi.
E vorba de Stapleton,un naturalist, şi de sora lui.Vom avea
...o seară veselă. - Da,nu mă îndoiesc de asta.
Azi în mlaştină am găsit trupul unui bărbat cu gîtul rupt.
Iar noi v-am plîns.
- M-aţi plîns ?!
- De fapt era Selden,ucigaşul. Purta o haină de blană de-a dumneavoastră.
- Cred că era
...unul din lucrurile pe care i le-am dat lui Barrymore. - Exact.
De fapt,sir Henry,ar trebui să arestez pe toată lumea din casă.
Pentru complicitate.
- Doamne Dumnezeule ! Biata doamnă Barrymore.
- Acesta e William Baskerville,
membru al Camerei Comunelor sub guvernul Pitt.
Remarcabil portret. - Barrymore ! Barrymore!
- Da,domnule. - Ia spune-mi, Barrymore...
- Al cui e acest portret ?
- E o...e o...o rudă ?
Cine e acela, Barrymore ?
- E o rudă. E sir Hugo Baskerville.
Tabloul datează din sec al XVII-lea.
- Barrymore,pregăteşte o cameră pentru domnul Holmes,te rog.
Te rog,Barrymore, să nu mai încui bufetul.
M-ai pus într-o situaţie penibilă. Te rog.
- Iată-l deci pe Hugo, blestemul familiei Baskerville.
Watson,adu-mi lumînarea,te rog.
Observi ceva la el ?
- Doamne Dumnezeule !
- Un studiu amănunţit al portretelor de familie
te poate converti cu uşurinţă la doctrina reîncarnării.
Aşadar şi el e un Baskerville.
Mulţumesc.
- Nu vă plac cerealele,sir Henry ?
- Le urăsc.
Şi în afară de asta nu vreau să-mi stric apetitul.
Sînt poftit la cină la Stapletoni.
Sper că veţi veni şi dumneavoastră.
Sînt nişte oameni foarte primitori.
- Mă tem că eu şi Watson nu vă putem ţine companie.
Chiar imediat după micul dejun plecăm la Londra pentru unele treburi grabnice.
- Plecaţi la Londra ? - Da.
- Cum adică plecaţi la Londra ?!
Vin şi eu cu dumneavoastră la Londra. De ce să rămîn aici singur ?
- Trebuie să rămîneţi.
Mi-aţi dat cuvîntul că veţi face tot ce să spun şi eu vă spun să rămîneţi.
- Dar mi-aţi promis că veniţi cu mine la Stapleton.
- Doctore Watson,trimite-i cîteva rînduri lui Stapleton
ca să-i spui că-ţi pare rău că nu putem veni.
Şi acum vă dau alte instrucţiuni.
Vă rog să mergeţi cu trăsura la Merripit House.
După aceea trimiteţi înapoi trăsura
şi spuneţi-le celor din familia Stapleton
că aveţi de gînd să vă întoarceţi pe jos acasă.
- Ce...ce ?!
Vreţi să trec prin mlaştină singur ?!
Watson,tu mi-ai interzis să fac asta !
- De data asta o puteţi face cu toată încrederea.
Şi cel mai important lucru, dacă ţineţi la viaţa dvs
cînd o să treceţi prin mlaştină să nu mergeţi decît pe cărarea dreaptă.
Iată răspunsul lui Lestrade la telegrama pe care i-am trimis-o azi-dimineaţă.
Soseşte la cinci şi patruzeci. S-ar putea să avem nevoie de ajutorul poliţiei.
O să-l întîmpini tu,dragul meu prieten.
Hai să-i facem o vizită cunoştinţei tale, doamna Laura Lyons.
- Mă numesc Sherlock Holmes. Anchetez moartea lui sir Charles Baskerville.
Prietenul meu de aici,doctorul Watson, mi-a adus la cunoştinţă tot ceea ce i-aţi spus.
Acum vreau să-mi spuneţi tot ceea ce i-aţi ascuns. - Ce i-am ascuns ?
- I-aţi mărturisit doctorului Watson
că i-aţi cerut lui sir Charles să fie la poartă la ora zece seara.
Ştim însă că acesta a fost locul şi ora la care el a murit.
Aţi ascuns legătura dintre aceste fapte.
- Nu există nici o legătură.
- Ştim că avem de-a face cu un asasinat.
Şi dovezile i-ar putea implica pe prietenul dvs Stapleton
şi pe soţia lui.
- Soţia lui ?
- Persoana ce trecea drept sora lui e în realitate soţia lui.
- Soţia lui ?!...
Ştiam că nu e căsătorit.
- Iată o fotografie a soţilor făcută acum patru ani în York.
Pe verso scrie : domnul şi doamna Vandeleur.
Sper că îi recunoaşteţi.
Dacă aţi văzut-o vreodată pe această femeie,desigur.
Aici aveţi un document oficial semnat de trei martori de încredere.
Sînt descrierile domnului şi doamnei Vandeleur, care au condus o şcoală particulară la St. Oliver.
Citiţi-l şi nu o să mai aveţi nici o îndoială.
Ştiu că istorisirea acestor întîmplări
trebuie să fie foarte dureroasă pentru dvs,doamnă Lyons.
Poate o să vă vină mai uşor dacă am să vă spun eu ce s-a întîmplat,
iar dvs să mă opriţi dacă aş face vreo greşeală.
Stapleton v-a sfătuit să trimiteţi scrisoarea ?
- Da.
V-a spus că o să primiţi ajutor bănesc din partea lui sir Charles
...pentru cheltuielile de divorţ ? - Da.
- Şi pe urmă v-a împiedicat să vă duceţi la întîlnire ? - Întocmai.
Mi-a spus că s-ar simţi rănit în amorul propriu
dacă vreun alt om mi-ar da banii pentru cheltuielile de divorţ.
A jurat că deşi e sărac va da ultimul lui bănuţ
pentru a înlătura toate piedicile ce ne stau în cale.
În ziare aţi citit despre moartea lui sir Charles,nu-i aşa ?
- Da,aşa e.
- Stapleton v-a pus să juraţi
că nu veţi sufla o vorbă despre întîlnirea cu sir Charles ?
- Da.
Mi-a spus că moartea s-a produs în condiţii misterioase,
şi că de bună seamă voi fi bănuită dacă cineva află despre scrisoare.
- Stapleton vă poate ucide oricînd...
...pentru el sînteţi un martor incomod.
Timp de cîteva luni aţi mers pe marginea unei prăpăstii,doamnă Lyons.
- Ceva interesant ? - Cel mai interesant caz din ultimii ani.
O să-ţi scoatem ceaţa Londrei din piept.
Eşti înarmat,Lestrade ?
- Cît timp am pantalonii pe mine, am şi un buzunar la spate,
iar cînd am un buzunar la spate am şi ceva în el.
Da,domnule Holmes,locul nu pare a fi prea vesel.
Văd luminile unei case în faţa noastră.
- Acolo e Merripit House şi se termină şi drumul nostru.
Trebuie să vă atrag atenţia
să umblaţi în vîrful picioarelor şi să nu vorbiţi nici măcar în şoaptă.
Excelent,domnilor. Stîncile acestea sînt un adăpost minunat.
- Aici trebuie să aşteptăm ? - Da,aici ne vom aşeza la pîndă.
Tu ai fost în casă, Watson. Poţi să-mi spui cum vin camerele ?
Ce ferestre sînt acelea din dreapta ? - Sînt ferestrele de la bucătărie.
- Şi cea de dincolo care e luminată atît de puternic ? - Acolo e sufrageria.
- Du-te şi vezi ce fac.
Dacă sir Henry nu pleacă într-un sfert de ceas cărarea o să fie acoperită de ceaţă.
Sîntem prea departe.
Poate să fie atacat înainte să ajungă la noi.
Sst !
Atenţie,vine !
Iată-l.
- Sir Henry,am doborît pentru vecie strigoiul familiei !
- Ce-a fost asta ? Pentru Dumnezeu,ce-a fost asta ?
- Cum vă simţiţi,sir Henry?
- Vă cerem iertare, sir Henry, pentru că v-am expus la o asemenea spaimă.
Fosfor.
Un preparat ingenios. Nu are nici un miros.
Totul e limpede acum.
E cineva acolo.
Pe aici.
Brută ! Holmes,unde e sticla cu coniac ?
Ce brută !
- A scăpat ? - N-o să ne scape.
- Nu m-am referit la soţul meu.
Sir Henry ? E teafăr ? - Da.
- Şi cîinele ? - E mort.
- Într-un singur loc putea să fugă. Pe o insulă se află o mină veche de staniu
în mijlocul mlaştinii. Acolo îşi ţinea cîinele.
- Recunoşti gheata, Watson ?
E gheata care îi dispăruse lui sir Henry la Northumberland Hotel.
Două ghete cu destine atît de diferite.
Asta e tot ce a mai rămas din Snoopy.
- A lătrat atît de frumos în Baker Street.
- Iată fosforul.
Ce moarte groaznică.
Vremurile se schimbă ca şi noi de altfel.
Iată că şi dumneata eşti pacientul meu acum. Mă bucur de asta.
Acum eşti un adevărat locuitor al Devonshire-lui
un om curajos, proprietarul castelului Baskerville.
În curînd ne vom îmbarca pe un vas şi vom pleca într-o călătorie în jurul lumii.
Vom străbate trei oceane şi şaisprezece mări.
O călătorie în jurul lumii este cel mai bun leac pentru un englez.
Nu ne vom îmbarca pe orice vas.
Vom alege un vas bun.
Vom călători şi ne vom întoarce vindecaţi.
- Eu mă bucur...
...că sînteţi întreg.
Scotland Yard-ul vă va asigura protecţia întotdeauna,domnule Baskervile.
Cîinele e mort... Cîtă ticăloşie.
Totul s-a terminat.
Cu un sentiment de pace părăsesc acum primitoarea dvs casă...
- La revedere. - Asta e.
Şi cînd v-aţi mutat aici ei au rămas la Londra.
Ce terci gustos ! Ne plac cerealele !
Ea a trecut oceanul şi mi-a trimis o scrisoare lungă.
Au avut un băiat pe care l-au numit Henry. Băiatul s-a îmbolnăvit
dar a început să mănînce cereale şi a crescut mare,
sănătos şi chipeş.
Vom mînca şi noi cereale...
...şi în curînd vom fi puternici şi sănătoşi.
Iubim cerealele. Da,ne plac atît de mult.
Şi în curînd se va încălzi iar noi vom merge la plimbare...
Portretul de familie nu a minţit.
Acest Stapleton a fost într-adevăr un Baskerville.
Era fiul lui Rodger Baskerville, fratele mai mic al lui sir Charles,
care a fugit în America de Sud.
Acolo s-a căsătorit cu Beryl Garcia,
o frumuseţe din Costa Rica.
După ce a sustras o sumă de bani din patrimoniul statului,
şi-a schimbat numele în Vandeleur şi s-a refugiat în Anglia,
unde a înfiinţat o şcoală în Yorkshire.
"Împuşcătura precisă a inspectorului Lestrade în Devonshire".
- E adevărat,domnule Holmes? - Cît se poate de adevărat,doamnă Hudson.
- E adevărat,doctore Watson? - Îmi pare rău să spun că aşa e.
- De ce să vă pară rău ?
"The Times" spune că e cel mai bun inspector din Scotland Yard.
Fiind un om fără prea multă imaginaţie Lestrade ne-a fost de mare ajutor.
La urma urmei lui îi datorează sir Henry viaţa.
Ai absolută dreptate,doctore Watson. A fost un caz complicat.
Faptul că sir Charles Baskerville credea în vechea legendă
i-a sugerat criminalului ideea transformării cîinelui într-o bestie venită din iad.
Chiar sir Charles i-a spus lui Stapleton povestea cîinelui legendar al familiei,
şi în felul acesta şi-a pregătit el singur calea spre moarte.
Stapleton ştia că sir Charles suferea de inimă
şi că un şoc neaşteptat ar putea să-l ucidă.
Şi aşa s-a şi întîmplat.
În locul doamnei Laura Lyons bătrînul a văzut cîinele la portiţă.
Dar apariţia moştenitorului,a lui sir Henry, l-a făcut pe Stapleton să ia totul de la început.
Rolul meu a fost modest. Cazul a luat o întorsătură imprevizibilă
prin evadarea acelui puşcăriaş
şi prin iubirea înflăcărată a lui sir Henry.
Pentru mine va rămîne totuşi o enigmă
cum ar fi putut Stapleton să ceară intrarea în succesiune.
Dar această enigmă va rămîne pentru totdeauna îngropată cu el în mlaştina din Grimpen.
Nefericita lui soţie e improbabil să cunoască toate aceste detalii.
Spre onoarea ei,trebuie să spunem, Watson, că ea s-a împotrivit cît a putut de mult.
- Dar Laura Lyons ? Nu pare deloc o femeie naivă.
Ce-a făcut-o să devină o unealtă oarbă în mîinile acelui ticălos ?
Ceva real sau o forţă mistică ?
- Cine ştie,dragul meu prieten Watson ?! Cine ştie ?!
Scenariul - Igor Maslennikov şi Iuri Veksler
Regia Igor Maslennikov
Imaginea: Dmitri Dolinin, Vladimir Ilin
Producător Bella Manevici
Muzica - Vladimir Daşkevici Sunetul - Asia Zvereva
Orchestra Filamornicii de stat din Leningrad dirijatã de E. Haciaturian
Costumele - N. Lev Machiajul - L. Eliseeva, L. Obrazumova
Directorul filmului - A. Tigai, Cameraman - A. Nasirov Editor - N. Cirkov
Regia de producţie Grigori Prusovski
Sfîrşit